historioija kirjoitti:Islannin tapauksessa kyse oli ymmärtääkseni palveluspakosta (Vistarband), jota vastaava järjestelmä oli voimassa täällä Ruotsissa ja Suomessa 1600-luvulta vuoteen 1865/1883. Sitä ei voi sanoa orjuudeksi, koska siitä pääsi hankkiutumalla muuten työhön tai omaisuuteen kiinni.
Orjuudesta pääsi eroon hakkiutumalla vapaaksi.
Ei taida olla poikeuksellista vai kuinka? Vapauden sai ostaa jo antiikin aikana.
Islannin maaorjuus on mukana maaorjuutta käsittelevällä serfdom -sivustolla. Käytetty maaorjuuden määritelmä pistää sen sinne. Maaorjuus on määrittelykysymys. Jos Ruotsissa ja Islannissa oli täysin sama palveluspakko, on luonnollisesti molemmissa tai ei kummassakaan maaorjuus. Pitää määritellä mikä on maaorjuutta.
jsn kirjoitti:Maaorjuutta vieläkin oleellisempi on ero omistusoikeudessa lännen ja idän välillä. Venäjällä hallitsijalla oli rajaton oikeus ottaa pois antamiaan omistuksia, eikä lahjoitusmaiden haltijalla ollut täyttä omistus- tai perintöoikeutta. Omistusoikeuden koskemattomuuden ensisijaisuutta pidetään länsieurooppalaisena ajattelutapana.
Hölynpölyä!
Omistusoikeus pitää määritellä voidakseen voi puhua omistusoikeuden koskemattomuudesta. Omistusoikeus on lakikysymys. Miten laissa määritellään omistus ja oikeus omistukseen. Kuinka omistusoikeus muodostuu? Usein omistusoikeus muodostui ottamalla maa väkivallalla. Omistuksen saattoi saada perimällä, ostamalla, velallisen panttina, lahjoituksena jne. Perintöoikeus maahan oli erillinen oikeus itse maasta.
Myös omistusoikeuden menettäminen on lakikysymys.
Ruotsin kuningas menetti oikeutensa suuriin puihin 1800-luvun lopulla.
Omistusoikeuksissa on ollut eroja eri maissa ja alueillakin ja on edelleen. Omistusoikeus ei ole koskematon vaan laeissa säädelty ja niitä lakeja on kaikkialla maailmassa. Vallan anastaja on muuttanut omistusoikeutta koskevat lait oman mielensä mukaisiksi idässä ja lännessä. Ahvenanmaalla "länsimainen omistusoikeuden koskemattomuus" (
![Razz :-P](./images/smilies/icon_razz.gif)
) merkitsee, ettei maahan saa laillista omistusoikeutta, ellei osaa ruotsia.
Keskiaiasten suomalaisten käsitys viljelysmaan raivanneen talonpojan omistusoikeudesta omaan maahansa on luultavasti ollut paljon vahvempi kuin etelän maissa, joissa feodalismi on ollut vallalla jo rautakaudella tai aikaisemmin. Suomalainen on ollut riippumattomampi ja itsenäisempiä kuin etelä- ja keski-ruotsalaiset, jotka jäivät demesne-systeemin alle ilmeisesti jo ennen viikinkiaikaa. Joskus hekin ovat olleet itsenäisiä ja vapaita, mutta jäivät aikaisin kartanonherrojensa alle.